Marxisme

=El marxisme en els intel·lectuals alemanys=

La politització del teatre alemany durant els anys vint,especialment a Berlín, posa Brecht en contacte amb el marxisme. A partir de 1929 se submergeix en la teoria marxista;orientat pels seus amics del moviment comunista,es converteix en un "traïdor a la seua classe". L'atracció que exerceix el marxisme sobre Brecht,com sobre tants escriptors i artistes de la seua generació, consisteix en el fet que ofereix un sistema explicatiu global, no un simple grapat de mites redemptors. Per a Brecht el marxisme no era una teoria abstracta. Servia per a explicar allò que s'esdevenia al seu voltant, terratinents i indutrials instrumentalitzen el partit nazi, el paguen, el converteixen en una força armada contra els obrers i el llancen finalment a l'assalt del poder i a la destrucció de la democràcia el 1933. Com a conseqüència Brecht i els seus emprenen el camí del desterrament.

Loli A. 22C
En Bertolt Brechet com en tants ecriptors de la epoca el marxisme va influir molt ja que aquesta, tambe el manifest comunistas epoca va ser de molta misria i desigualtat social aquesta atració consisteix en el fet que explica el sistema de forma global i no en un simple grapat de mites redemptors. I aquesta forma de entendre el mon va ser molt util a Alemanya ja que explicaba la situacio i cuadraba els fets,tambe el manifest comunista escrit per Marx i Engesl va influir molt a brecht que descriu la vida de una forma molt involucrada amb la societat com a la historia del xiquet indefens on descrui com un adult s'aprovecha d'un xiquet furtant li el diner, tambe a l'istint natural de propietat defensa le marxisme i s'oposa a las propietat.

Silvia M.B. 22A
Encara que l'anarquisme mai va arribar a arrelar a Alemanya ni mai va representar la menor amenaça, no ja per a la poderosa socialdemocràcia en qualsevol de les seues èpoques, ni al partit comunista de la República de Weimar, no és menys cert que el seu xicotet historial està jalonat per la presència d'algunes grans individualitats entre les quals sobreïxen amb especial força els noms de tres militants jueus: Landauer, Mühsam i //Rocker//... Este últim, molt admirat en certs sectors de l'anarcosindicalisme espanyol que va traduir bona part de les seues obres. Les susdites personalitats van brillar en els grans esdeveniments revolucionaris que van sacsar Alemanya entre 1918 i 1931, i també com antifeixistes notoris.

Sens dubte el més brillant de tots va ser Gustav Landauer, poeta, sociòleg, filòsof i revolucionari jueu alemany (Karlsruhe, 1870-Munic, 1919), a qui //Rocker// va qualificar de «gegant espiritual» i que va ser, sens dubte, una de les personalitats més subjugants del socialisme del seu temps. Hereu d'una llarga tradició herèticocristiana i jueva, va pertànyer a les joventuts socialistes fins que en 1892, després d'haver estudiat en les universitats d'Heidelberg i Berlín, va reunir un grup de dissidents del marxisme anomenat //**Die Jungen**// (coneguts com els «jóvens socialistes»), que havien sigut expulsats un any abans de la socialdemocràcia. Entre els seus components es trobaven també Rudolf //Rocker// i Johann Most, el seu principal animador. Assumint el paper d'editor de la revista setmanal del grup, **//El socialista//**, Landauer va desenvolupar una crítica llibertària al marxisme oficial partint de la consideració que el «socialisme és possible en tots els temps, sempre que els hòmens vulguen». Influït per Proudhom —a qui va qualificar com «el més gran socialista de tots»—, en el seu corporativisme, per Kropotkin, en la idea d'una federació de comunes autònomes organitzades horitzontalment; per Willian Morris, pel //Garden City Movement// de Geddes, i pel //Arts And Crafts Movement//, de John Ruskin, en l'admiració de l'artesanat i de la vida comunal descentralitzada d'una Edat Mitjana alegre i creativa, d'«una totalitat d'unitats independents d'una societat de societats»; per Bakunin —l'he volgut i admirat des del mateix dia que el vaig conéixer»— del que va iniciar l'edició dels seus escrits en llengua alemanya en 1901 amb Max Nettlau; per Novalis, Goethe, el Mestre Echkart (un místic medieval alemany les obres del qual editava), Baruch Espinoza i Schopenhauer; per Lleó Tolstoi, en la seua idea que el problema social no es pot resoldre per la violència o per la captura del poder, ja que la verdadera revolució social és la del rejoveniment espiritual, la d'un «renaixement de l'esperit humà»; per Etienne de la Boetie en la idea de desobeir les institucions autoritàries…

Amb tots estos elements heterogenis, Landauer va arribar a construir una filosofia social plena de vida i la coherència interior de la qual s'explicava pel fet de ser la personalitat més singular de l'anarquisme alemany.